![Eurovisiooni võitja Nemo.](http://f10.pmo.ee/jvdQMhLdwfeI-MoHVH7zCOczZBU=/1442x0/filters:focal(2815x1384:3064x1550):format(webp)/nginx/o/2024/05/09/16059344t1h991a.jpg)
Kui Šveitsi laulja Nemo võidutuhinas oma trofee purustas, meenus kindlasti paljudele kohe NSV Liidu viimane korvpallikarikas ja sundis hauatagusel häälel küsima: «Kas see on lõpp,» kirjutab ajaloolane Lauri Vahtre.
Kui Šveitsi laulja Nemo võidutuhinas oma trofee purustas, meenus kindlasti paljudele kohe NSV Liidu viimane korvpallikarikas ja sundis hauatagusel häälel küsima: «Kas see on lõpp,» kirjutab ajaloolane Lauri Vahtre.
Ning kui samas seltskonnas viibis mõni, kel oli säilinud pisut huumorimeelt, siis vastati talle tõenäoliselt: «Ei, see ei ole lõpp. Meie püha üritus kestab edasi.»
Kindlasti kestab. Aga lõpp võib terendada sellegipoolest. Nii närvilist ja vastuolulist Eurovisiooni pole vist varem nähtudki. Vihane jõuk kontserdisaali uksele prõmmimas, saali sees aga nii salliv, kaasav ja avatud rõõmupidu, et sellest võib aru kaotada. Võitjaks tuleb inimene, kes kinnitab, et ta pole mees, naine ega kala – ja see toimub emadepäeval. Emade.