Orbán on kujunenud väga suureks probleemiks, kuna ta on andnud mõista, et võib blokeerida nii uusi Ukraina abisaadetisi kui Venemaa-vastaseid sanktsioone. Pole ime, kuna oktoobri keskel kohtus mees Pekingis Vladimir Putiniga, surudes kätt Hiina RV punalippude ees.
Kas hea või kurjaga tuleb Orbánile selgeks teha praegune geopoliitiline olukord. On kujunemas agressiivne blokk, mis soovib «imperialistliku USA juhitava unipolaarse maailmakorra muutmist». Tõlgime: see tähendaks maailmakorda, kus maksab jõud ning mitte õigus; tugevam naaber võib orjastada nõrgema ja tõenäoliselt lõppeks Teise maailmasõja lõpust siiani kestev globaalne Pax Americana (Ameerika rahu) nii mandritel kui eeskätt maailmameredel.
Sellist «head uut ilma» sooviva bloki juhtgrupi moodustavad Venemaa ja Hiina Rahvavabariik, samuti Iraan. Vähemtähtsad tegelased selles blokis on Põhja-Korea, Valgevene, Venezuela ja Eritrea. Nimekiri ei pruugi olla lõplik, selle pikkus sõltub demokraatliku maailma otsustavusest.
Lääneriikide avalik arvamus ja mitte üksnes juhid peavad mõistma, et vaatamata hübriidvormile oleme sõjas, mille eesmärk on mitte midagi vähemat kui uue globaalse korra kehtestamine. Eestlased on sarnast korda kogenud alates 1940. aastast ning ukrainlased kogevad selle kehtestamise verist katset praegu. Baltimaad olid toona üksi; demokraatlik maailm ei tohi praegu jätta Ukrainat üksi ning peab teda toetama, kuni kogu Ukraina rahvusvaheliselt tunnustatud territoorium on vabastatud.
Härra Orbán, kas teil on meelest läinud ungarlaste tapmine 1956. aastal?